ЕРГОТЕРАПЕВТИЧНІ МОДЕЛІ Й ПІДХОДИ, ЩО ВИКОРИСТОВУЮТЬСЯ ДЛЯ ПАЦІЄНТІВ З ПСИХОСОЦІАЛЬНИМИ РОЗЛАДАМИ

Закаляк Н. Р.
кандидат медичних наук,
доцент кафедри фізичної терапії, ерготерапії та здоров’я
 у Дрогобицькому державному педагогічному університеті  імені Івана Франка, Україна, Дрогобич, email: zakalyak_nataliya@dspu.edu.ua
Дутко А.-Т. Р.
здобувач бакалаврського рівня вищої освіти за ОП «Ерготерапія» 
у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка, Україна, Дрогобич, email: antonina-tetiana.dutko@dspu.edu.ua

	Анотація. У тезах проаналізовано основні ерготерапевтичні моделі та підходи, що застосовуються у роботі з пацієнтами з психосоціальними розладами. Розглянуто поведінкові, когнітивно-поведінкові, психодинамічні та гуманістичні теоретичні межі як основу практичної діяльності ерготерапевта. Описано специфіку застосування кожного підходу, їх терапевтичні можливості та вплив на відновлення функціонування, поведінки й соціальної участі пацієнтів. Узагальнено значення інтеграції різних підходів у сучасній ерготерапевтичній практиці.	Ключові слова: ерготерапія, психосоціальні розлади, поведінкова терапія, когнітивно-поведінкова терапія, гуманістичний підхід, психодинаміка.
	Вступ. Ерготерапія у сфері психічного здоров’я базується на інтеграції психологічних теорій і підходів, що дозволяють ефективно впливати на інтраперсональні та міжособистісні порушення. Розуміння психологічних концепцій є ключовою основою для оцінювання стану пацієнта та планування терапевтичного втручання [1].
	У сучасній практиці ерготерапевти застосовують різні теоретичні підходи, серед яких провідними є поведінковий, когнітивно-поведінковий, психодинамічний та гуманістичний. Кожен із них має власні концептуальні засади та визначає специфіку терапевтичної взаємодії з пацієнтом.	
	Мета дослідження. Метою дослідження є аналіз основних ерготерапевтичних моделей і підходів, що застосовуються у роботі з пацієнтами з психосоціальними розладами, а також визначення їх ефективності у відновленні функціональної активності та соціальної участі.
	Результати дослідження та їх обговорення. У процесі дослідження встановлено, що ерготерапевтична практика у психіатрії ґрунтується на кількох ключових теоретичних підходах.
	Поведінкові підходи базуються на принципах біхевіоризму (Павлов, Торндайк, Скіннер) і спрямовані на зміну спостережуваної поведінки шляхом навчання та підкріплення. Вони особливо ефективні при розладах, пов’язаних із порушенням навчання, тривожними станами, фобіями та залежностями [2]. Основною ідеєю є те, що поведінка формується під впливом стимулів і підкріплень, а отже може бути змінена через систематичне навчання.
	У межах ерготерапії застосовується підхід модифікації поведінки, який передбачає поетапне формування необхідних навичок, використання позитивного підкріплення та аналіз діяльності на складові елементи. Значну роль відіграють тренування соціальних навичок, асертивності та формування адаптивних моделей поведінки [3]. Також використовується метод систематичної десенсибілізації, спрямований на подолання тривожних реакцій через поступове звикання до стимулів.
	Когнітивно-поведінкові підходи базуються на взаємозв’язку мислення, емоцій і поведінки. Вони спрямовані на зміну дисфункціональних переконань і когнітивних схем, що впливають на поведінку пацієнта [4]. У межах ерготерапії ці підходи широко застосовуються при депресії, тривожних і стрес-індукованих розладах.
	До основних технік належать ведення щоденників, когнітивні вправи, моделювання поведінки, тренування вирішення проблем, техніки релаксації та саморегуляції [1]. Важливим є активне залучення пацієнта до терапевтичного процесу, що сприяє підвищенню усвідомлення власного стану та формуванню ефективних стратегій подолання труднощів.
	Психодинамічні підходи (на основі ідей З. Фройда) зосереджені на вивченні несвідомих процесів, внутрішніх конфліктів і емоційних переживань [1]. В ерготерапії вони реалізуються через використання творчих і проективних методів, таких як арт-терапія, драматерапія, музика та інші види діяльності.
	Важливим елементом є терапевтичні відносини між пацієнтом і спеціалістом, які створюють безпечний простір для самовираження. Через діяльність пацієнт може усвідомити власні емоції, внутрішні конфлікти та символічні значення переживань.
	Гуманістичні підходи, засновані на ідеях К. Роджерса, акцентують увагу на унікальності особистості, її автономії та здатності до саморозвитку [5]. Центральним є клієнтоорієнтований підхід, який передбачає активну участь пацієнта у визначенні цілей і змісту терапії.
	У ерготерапії цей підхід реалізується через підтримку самостійності, розвиток відповідальності за власні рішення та врахування суб’єктивного досвіду людини. Використовуються такі методи, як групова робота, рольові ігри, творчі техніки та тренування асертивності [2]. 
	Загалом, ефективність ерготерапії при психосоціальних розладах значною мірою залежить від інтеграції різних підходів. Комбінування поведінкових, когнітивних і гуманістичних методів дозволяє забезпечити комплексний вплив на функціонування пацієнта.
	Висновки. Ерготерапевтична практика у психіатрії базується на інтеграції різних психологічних підходів. Поведінкові методи ефективні для формування адаптивної поведінки та навичок. Когнітивно-поведінкові підходи сприяють зміні мислення та емоційних реакцій. Психодинамічні методи дозволяють працювати з глибинними емоційними процесами. Гуманістичний підхід забезпечує клієнтоцентричність та підтримку самореалізації. Комплексне застосування різних моделей підвищує ефективність ерготерапії у роботі з пацієнтами з психосоціальними розладами.	
	Список джерел інформації. 
1. Крівошікова, М. (2011). Основи ерготерапії.
2. Хагедорн, Р. (1997). Основи ерготерапії.
3. Прохаска, Дж., & Норкросс, Дж. (1999). Системи психотерапії.
4. Дурецова, А. (2004). Когнітивно-поведінкова терапія.
5. Драпела, В. (1997). Психологія особистості.